Rodis. Journal of Medieval and Post-Medieval Archaeology
Rodis. Journal of Medieval and Post-Medieval Archaeology és una revista d’arqueologia que, amb un enfocament multidisciplinari, se centra en l’arqueologia medieval i postmedieval en un sentit molt ampli, tant temàticament com geogràficament. El seu objectiu és la divulgació de treballs de recerca originals, no publicats anteriorment, que aportin dades noves o noves metodologies que ajudin a millorar la investigació en aquest àmbit del coneixement. En aquest sentit, la revista accepta tant estudis de casos circumscrits a un lloc particular com obres de síntesi, ja siguin territorials o temàtiques. Així mateix accepta estudis d’aspectes com ceramologia, antropologia, estudis de fauna, numismàtica... La revista es planteja com un dels objectius principals potenciar la presentació del coneixement que sorgeix directament de les diferents intervencions arqueològiques. Creiem que aquest període cronològic necessita un mitjà de publicació sòlid, un punt de presentació i intercanvi dels resultats de la recerca en el món de l’arqueologia medieval i moderna, i és per això que volem fomentar la publicació d'articles que permetin presentar de forma rigorosa i científica els resultats de les intervencions, o de projectes en curs. La publicació dels resultats obtinguts en el desenvolupament de les diferents excavacions arqueològiques –cronologia, fases, evolució, materials...- i la seva presentació a la comunitat científica resulta essencial i constitueix la base de tota recerca posterior.
Càtedra Roses d'Arqueologia i Patrimoni Arqueològic
De monjos a militars: la transformació d’una capella del monestir de Sant Domènec en un espai de servei
L’estudi examina l’evolució històrica i arquitectònica del convent de Sant Domènec de Girona, amb especial èmfasi en l’antiga sagristia. Fundat el 1252 i ampliat gràcies a nombroses donacions, el convent esdevingué un referent religiós fins a la desamortització de 1835, que en propicià la transformació en caserna militar. Aquesta nova funció comportà alteracions estructurals profundes, com la conversió de la sagristia en cuines i en latrines, fet corroborat per plànols del segle XIX i per la recerca arqueològica. Les dades obtingudes evidencien la degradació patrimonial derivada dels usos militars i subratllen la importància de l’arqueologia per reconstruir la memòria urbana.
Drets d'autor (c) 2025 Ana Costa Solé https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
La torre d’en Pega: arquitectura i arqueologia d’una gran casa forta
La torre d’en Pega, anomenada antigament “domus Busquets”, fou una casa forta d’origen medieval ubicada a Riells i Viabrea (la Selva), en la qual en els darrers anys s’hi ha realitzat intervencions arqueològiques que han permès delimitar tot l’edifici i excavar-ne tant l’interior com també el perímetre exterior més immediat. Durant els segles XIII i XIV fou la residència de la família Montsoriu, que pertanyia a la baixa noblesa dins el vescomtat de Cabrera i que ostentava la sots-castlania del castell de Montsoriu. Es tracta d’un edifici de planta quadrangular, amb unes alçàries conservades als murs nord i est d’aproximadament 8 metres, amb restes de divisions internes que dibuixen una zona d’habitatge i de magatzem a la part nord de la domus, i un pati obert a la part sud.
Drets d'autor (c) 2025 Jordi Pou https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Estudi dels materials arqueològics de les campanyes d’excavació dels anys 1946 i 1947 al castrum del Puig de les Muralles de Puig Rom
A partir de la revisió dels materials arqueològics recuperats en les excavacions arqueològiques dutes a terme per Pere de Palol al jaciment del Puig Rom de Roses entre els anys 1946 i 1947, es vol intentar actualitzar l’estudi dels materials trobats traçant les principals característiques de les ceràmiques a nivell tipològic i formal permetent-nos ajudar a acotar millor la cronologia del poblat.
Drets d'autor (c) 2025 Marc Soler https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
El coneixement arqueològic del sistema defensiu medieval i modern de la vila de Sant Feliu de Guíxols: l’exemple de la finca de l’avinguda Juli Garreta, número 20
La vila medieval de Sant Feliu de Guíxols estava protegida mitjançant un sistema defensiu format per una muralla, un conjunt de torres i un fossat. El moment final té una data i unes circumstàncies molt precises, però la construcció i les fases evolutives són molt més desconegudes, com a conseqüència del moment primerenc en què fou aterrat i el desenvolupament urbanístic dels espais que havia ocupat, que en van comportar la desaparició física. Només quan s’esdevenen reformes que afecten el sòl del casc antic sorgeixen oportunitats per localitzar-ne trams i estudiar-los arqueològicament, com el que es presenta en aquest treball.
Drets d'autor (c) 2024 Jordi Vivo Llorca https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
The medieval «Torrazzo motte» near Baggiovara (Modena - Italy). Some remarks more than a century after its discovery
A re-examination of the " Torrazzo motte" context near Baggiovara (Modena – Italy) is presented. Discovered between the late 19th and early 20th centuries, the settlement has been recognized as one of the “earth and wood” castles that characterized the Po Valley countryside during the Early Middle Ages. The study offers a new survey of the area, its stratigraphic and topographic contextualization, a comparison with nearby sites, and integration into the overall historiographical debate. Finally, some insights are proposed regarding the relationship between this settlement and other known centres of power in the Modenese countryside during the same time.
Drets d'autor (c) 2025 Alessandro Alessio Rucco https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Una escudella d’orelles de reflexos daurats i la construcció de la Capella de Santa Maria Magdalena del Claustre de la Catedral de Tarragona: un context datat a través de la inscripció fundacional de 1536
Es presenta l’estudi sobre una escudella d’orelles de reflexos daurats recuperada a la rasa constructiva de la Capella de Santa Maria Magdalena al Claustre de la Catedral de Tarragona en el marc de les darreres intervencions arqueològiques dutes a terme a la galeria del rereclaustre nord. El context en qüestió està associat a una estructura que compta amb la inscripció fundacional. Tot plegat, permet contextualitzar la peça amb un notable grau de precisió cronològica i fiabilitat estratigràfica.
Drets d'autor (c) 2024 Rodis. Journal of Medieval and Post-Medieval Archaeology https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Topografia urbana de Cardona abans dels processos d’emmurallament de la segona meitat del segle XIV
Els darrers treballs arqueològics duts a terme a Cardona gràcies a l’aplicació del Pla Especial de Protecció del Nucli Antic de Cardona, han contribuït a un millor coneixement dels processos d’urbanització previs a la delimitació del nucli antic a partir de la construcció de la muralla gòtica, en el decurs del darrer terç del segle XIV. Combinats amb l’estudi de la documentació escrita, han permès identificar les estructures localitzades al peu de la costa de migdia del castell com els indicis d’un primer nucli d’habitat a partir del qual es pot anar resseguint l’evolució topogràfica de la vila entre el segles IX i XIV.
Drets d'autor (c) 2024 AINHOA PANCORBO PICÓ, ANDREU GALERA PEDROSA https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Ceràmiques de cuina de cuita reductora del Castell de Campelles (Ripollès): circuits regionals, pautes de consum i especialització productiva a la Baixa Edat Mitjana (segles XIV – XVI)
En aquest treball presentem els resultats d’un estudi recent de caracterització dels materials ceràmics del Castell de Campelles (Ripollès). En el marc d’un projecte de recerca més ampli, hem dut a terme una anàlisi petrogràfica d’una vintena de mostres de ceràmica comuna de cuita reductora amb la finalitat de conèixer els trets d’aquestes produccions en termes de provinença i tecnologia de producció i, alhora, d’explorar les possibles connexions regionals del jaciment amb el territori circumdant. Els resultats han estat reveladors i han possibilitat la descoberta d’unes produccions locals que abastien el jaciment, juntament amb importacions del Berguedà i l’àrea gironina en un radi relativament ampli. El conjunt ens permet aprofundir en els patrons de producció i distribució d’aquest tipus de materials en cronologies més tardanes de les conegudes fins ara i obre la porta a la recerca futura en aquest àmbit.
La casa urbana a Girona durant el segle XIII a través de la documentació escrita
El panorama que ens ofereix la documentació escrita convencional durant el segle XII no deixa de ser una continuació del de l’etapa anterior amb petits canvis que se’ns van fent presents. Hi ha més material a l’abast, però, en general, amb poques notícies concretes en relació amb la casa urbana. No és gens rar, ans al contrari, l’ús de frases fetes, estereotipades, que es fan servir una vegada i una altra en els documents escrits. Si ja havien aparegut puntualment abans, ara sovintegen.
Girona, cases, terminologia, característiques
La casa urbana a Girona durant el segle XII
A partir de la documentació escrita s’apleguen i analitzen les diverses referències, més aviat escasses, sobre els edificis on habitaven els gironins de l’època. Alguns exemples més ben coneguts permeten fer-nos idees més precises.
Estudi bioantropològic de les restes humanes exhumades al Convent de Sant Agustí Vell (S. XIV-XVI) de Barcelona
Aquest estudi correspon a l’anàlisi bioantropològica de les restes esquelètiques trobades al claustre gòtic i al pati davant l’església del Convent de Sant Agustí Vell (Barcelona, s. XIV-XVI). Per portar a terme l’anàlisi s’aplicaren els mètodes antropològics estàndards. Els resultats indicaren la presència de 32 individus: 18 adults (4 dones, 11 homes i 3 indeterminats) i 11 immadurs (1 a 18 anys). Hi ha una gran presencia masculina, sobretot al claustre. En tots els individus s’observa dificultat en el creixement, però alguns presenten producció d’os compatible amb DISH, malaltia associada a diabetis, obesitat i a un alt nivell socioeconòmic. Es tracta d’una malaltia també observada en contextos monàstics.
antropologia biològica, monestirs, material esquelètic, monjos.
Drets d'autor (c) 2023 Rodis. Journal of Medieval and Post-Medieval Archaeology
El convento de Santa Caterina. Estudio bioantropológico de una muestra de las inhumaciones del claustro gótico y la cabecera del ábside
El presente estudio analiza una muestra de 15 inhumaciones situadas en el convento de Santa Caterina de Barcelona entre los siglos XIII y XV. El objetivo de este trabajo es comparar los restos humanos inhumados en el claustro gótico [C] y en la cabecera del ábside y la galería del claustro [A/G], con la intención de diferenciar entre posibles miembros de la comunidad monástica y la población civil. Se documentaron 18 individuos, de los cuales 13 eran masculinos, posiblemente pertenecientes a un estatus social alto, los cuales mostraban un muy bajo número de patologías y no mostraban marcadores de actividad.
Encrucijadas de la red hidráulica en los monasterios cistercienses del noroeste de España. La captación y el claustro reglar
Sin el agua no había garantía de alcanzar la soledad en ningún monasterio. Las redes hidráulicas subterráneas se trazaron antes o al tiempo que la planta fundacional y debía haber diversas encrucijadas hídricas con una función clave de redistribución del agua hacia las distintas oficinas de época medieval y moderna. Junto a la captación y derivación, el claustro reglar parece otra de ellas, como lo atestiguan algunas excavaciones arqueológicas en monasterios cistercienses del Noroeste de España, en las que centraremos nuestro estudio (Santa María de Carracedo (León), San Salvador de Valdedios (Asturias), Santa María de Melón (Ourense), al igual que sucede en otros cenobios hispanos y europeos de cualquier orden religiosa, ya recogidas en congresos o publicaciones especializadas. Al análisis arqueológico, pretendemos incorporar aquí las posibilidades del georrádar 3D que hemos empleado en el monasterio de Santa María de Moreruela (Zamora) en 2020 como vía específica de investigación de la hidráulica monástica.
arqueología, hidráulica, monasterio, cisterciense, georrádar
La realitat material dels monestirs d’època carolíngia als comtats catalans a través de les fonts escrites. Una relectura de la documentació d’arxiu amb mirada arqueològica
Tenint en compte l’escàs coneixement arqueològic que tenim sobre els monestirs dels comtats catalans en època carolíngia, els documents d’arxiu, tot i el seu laconisme, constitueixen una font bàsica per aproximar-nos a la seva realitat material. Partint d’aquesta premissa, en el present article, analitzaré totes les referències a l’estructura d’aquests cenobis i a la seva materialitat que apareixen en la documentació escrita dels segles IX i X. D’aquesta manera, aportaré noves dades per reflexionar sobre com es concebia un centre monàstic en aquell període, quina era la seva topografia interna i a quin ideal monàstic responien.
Monacat, Materialitat, Fonts escrites, Comtats catalans, Món carolingi.
La Força Vella de Girona (2). Castells i torres
El perímetre de l’anomenada Força Vella correspon al de la ciutat romana fundacional amb l’afegitó carolingi i, durant l’edat mitjana la defensa urbana s’organitzà a través de tres castells (Gironella, Sobreportes i Cabrera) i diverses torres amb un sector de muralla infeudades a mans de diverses famílies. L’estudi, a partir de dades documentals i arqueològiques, intenta identificar-les i, quan és possible, descriure’n elements i característiques.
Força Vella, Gironella, Sobreportes, Cabrera (o Requesens), torres urbanes.
Espais i estructures en els establiments monàstics de l'antiguitat tardana i la primerenca edat mitjana: reptes d’identificació i tipificació
En els darrers anys, ha sorgit amb força un debat sobre la identificació arquitectònica i arqueològica dels primers espais monàstics a Catalunya, aquells que les fonts literàries tardoantigues comencen a mencionar a partir del Baix Imperi Romà (s. IV i V), i a descriure i ubicar topogràficament –encara que sempre de manera indirecta i molt genèrica– a partir d’època visigòtica (s. VI-VII). Certament, saber quins, on i com eren aquests primers monestirs és un dels grans reptes que es planteja l’arqueologia del primer cristianisme a casa nostra.
Antiguitat Tardana; monestirs; arquitectura; topografia; interpretació arqueològica
MonBones: Dieta, salut, economia i societat en contextos monàstics de Barcelona (s. XIV - XIX) des d’una perspectiva arqueològica. Primeres dades aportades per la fauna
Utilitzant les restes esquelètiques com a centre de gravetat i combinant el poder explicatiu de: (1) mètodes recentment desenvolupats (anàlisi isotòpica i morfomètrica); (2) diferents enfocaments teòrics (arqueozoologia, tafonomia, bioantropologia, paleopatologia); i (3) les evidències documentals i arqueològiques, el projecte MonBones aprofundeix en la vida de quatre comunitats monàstiques pertanyents a dues ordes femenines i dues masculines. Així mateix, per tal de poder comparar els resultats obtinguts amb un context urbà laic, s’estudien les restes recuperades a altres intervencions de Barcelona, especialment el Born CCM. Les dades obtingudes són analitzades segons la població, l’edat, el gènere i condició social. La integració de tots aquests resultats proporcionarà, per primer cop, evidències per examinar la vida monàstica des d'una perspectiva de conjunt a nivell de cada monestir, i més general de Barcelona. En aquest article volem donar a conèixer aquest projecte i presentar algunes de les dades preliminars obtingudes a partir de l’estudi de la fauna recuperada en dos dels contextos analitzats: l’abocador del Monestir de Pedralbes i les ocupacions de la Casa Corrales (El Born). Demostrem així la potencialitat d’aquestes eines, fonamentades en l’estudi de les restes òssies, de cara resoldre qüestions com les conductes alimentàries entre la població laica i religiosa de Barcelona durant l’edat mitjana i moderna.
El monestir de Sant Feliu de Guíxols des de la perspectiva arqueològica: novetats i reflexions al voltant dels seus orígens
El complex monumental de l’antic monestir benedictí de Sant Feliu de Guíxols ha estat objecte de diverses intervencions arqueològiques des dels anys 60 del segle XX. Tanmateix, la majoria han estat condicionades i limitades per actuacions de restauració o de reformes derivades dels canvis d’usos. Només entre 2008 i 2010 es va poder endegar un projecte de recerca científica que contemplava l’execució de sengles campanyes programades. Aquest treball es proposa presentar-ne els resultats, tot posant-los en relació amb els d’altres intervencions anteriors i posteriors, i fer algunes observacions vinculades a l’establiment del monestir.
Estudio bioantropológico de los restos humanos procedentes de la unidad funeraria (UF) 221 del antiguo convento de Santa Caterina (1243‑1836), Barcelona
Estudio bioantropológico de los restos esqueléticos de (UF) 221 del convento de Santa Caterina. Los resultados indican un número mínimo de 62 individuos [15 masculinos, 7 femeninos y 5 inmaduros medievales (siglos XIII-XIV) y 12 masculinos, 8 femeninos y 15 inmaduros modernos (siglos XV-XVI)]. Se observan diferencias de robustez, estatura, estado de salud y actividad física entre: estos individuos y los monjes del convento; los medievales y los modernos; y los (UF) 221 y los de otros periodos Peninsulares. En todos los casos, los valores medievales son superiores. Se trata de individuos laicos, de algún gremio y estatus social alto.
Claustre de Sant Salvador de Breda. Estratigrafia de l’arquitectura
Presentem els resultats obtinguts del seguiment arqueològic de la retirada dels revestiments de les façanes interiors i exteriors de les ales sud i est, i de part de la façana interior de l’ala oest del claustre del monestir de Sant Salvador de Breda. Hem realitzat l’estudi estratigràfic dels paraments verticals i un aixecament ortofotogràfic de totes les façanes intervingudes. Hem agrupat els diferents elements que conformen cada una de les façanes estudiades, en unitats estratigràfiques i hem establert les seves relacions d’anterioritat i posterioritat. D’aquesta manera, hem aconseguit determinar una hipòtesi cronològica i evolutiva dels edificis que configuraven el claustre del monestir. Hem localitzat una sèrie d’elements arquitectònics originals que es poden associar al moment constructiu inicial del cenobi.
Claustre, Sant Salvador de Breda, romànic llombard, monestir, vescomtat de Cabrera.
Noves descobertes a Sant Genís de Rocafort (Martorell). Precedents i distribució del monestir medieval a la llum de la recerca arqueològica, segles IX‑XV
El monestir de Sant Genís de Rocafort (Martorell, Baix Llobregat) ha estat objecte d’intervenció arqueològica des de 2014. Els efectes de l’espoli sistemàtic i de molts segles d’abandonament van acabar per ocultar la dimensió de les estructures d’aquest monument, que ocupen gairebé la totalitat de l’espai delimitat per una muralla que ressegueix el perímetre del turó presidit per l’església romànica. Les darreres excavacions han posat el descobert les dependències monàstiques d’època romànica i d’altres elements clarament anteriors. En aquesta contribució volem presentar les noves descobertes, així com oferir una visió de conjunt de l’estat actual de la recerca.
Tot redescobrint Pedralbes. Apunts sobre el orígens arquitectònics i constructius del monestir de Santa Maria de Pedralbes de Barcelona
El Reial monestir de Santa Maria de Pedralbes de Barcelona se’ns mostra avui dia com un dels pocs cenobis femenins europeus d’origen medieval, que encara conserva la seva clausura monàstica. Associat des de la seva fundació -l’any 1326- per la reina Elisenda de Montcada a la casa Reial, disposa d’una bona part de les seves estructures originals del s.XIV, amb unes característiques edilícies i de projecte certament singulars i originals; un fet que el posiciona per dimensions i arquitectures, com un dels millors exemples monàstics gòtics del continent
Arquitectura monàstica, Edilícia històrica, Gòtic meridional català. Barcelona.
Les muralles del monestir de Santa Maria i la vila de Roses a l’edat mitjana
La posició estratègica de Roses i el seu ús com a port de refugi han marcat en bona mesura la seva història i la majoria dels assentaments han precisat de bones defenses. En època medieval aquesta necessitat es fa palesa tant en la concepció del monestir de Santa Maria com un conjunt emmurallat, com en la pròpia vila que també es dotarà de sòlides defenses. L’estudi pretén aprofundir en la forma i evolució dels recintes emmurallats d’època medieval de Roses, analitzant la documentació existent i plantejant algunes noves hipòtesis interpretatives.
Roses, monestir, vila, muralles, jurisdicció
“Wallscapes”: evolution of the Marano hill fortifications (Cupra Marittima - Italy) through materiality and perceptions
The article analyses the walls of Marano, a small town in the back-coast hills of the Marche region, between Fermo and Ascoli. Written sources related to the development of the settlement and data derived from the walls still left in place have been analysed. Moreover, a short insight into the development of the settlement in relation to the walls is presented through the results acquired during the archaeological excavation undertaken in 2018. Finally, the article tells how the perception of the walls has changed over time in relation to the Marano geopolitical context and the rediscovery of the Roman period settlement .
Middle Ages - Modern Era - Roman period - Marche Region - fortifications
Les muralles medievals i modernes de Sant Martí d’Empúries
El present treball pretén aglutinar, sintetitzar i posar al dia el coneixement que és té fins al moment sobre les muralles d’època medieval i moderna de Sant Martí d’Empúries. A tal efecte es recullen les fonts escrites així com orals i fotogràfiques que ja eren conegudes i publicades i, com no podia ser d’altra manera, les dades arqueològiques. Les dades arqueològiques procedeixen principalment de tres etapes de la recerca: les informacions recollides per Emili Gandia a principis del segle XX, les excavacions de Martín Almagro al 1962 i la recent excavació de l’hivern del 2021, que ha permès datar el pany nord de la muralla de finals del segle XV.
Sant Martí d’Empúries, muralles, època medieval, època moderna
Les muralles de Montblanc i d’altres poblacions mitjanes de les comarques tarragonines
L’article analitza els sistemes defensius aixecats per dues poblacions catalanes: Montblanc i Conesa, força properes geogràficament, i en un mateix marc cronològic: el context de les guerres de la segona meitat del segle XIV. L’estudi, més enllà de la descripció de les solucions adoptades en cada cas vol posar de relleu les grans diferències entre la manera que cadascuna de les poblacions va afrontar la necessitat de protegir-se. Mentre que Montblanc va construir un circuït de muralles perfectament definit, amb torres de flanqueig, fossat perimetral, etc, a Conesa es van limitar a reforçar amb torres alguns punts del recinte i a eliminar les obertures exteriors de les cases que donaven fora de la població.
Conesa, Montblanc, muralles, fortificació, defensa,
El recinte emmurallat de la vila d’Ullastret
La vila d’Ullastret, i especialment la seva fortificació, gràcies al seu estat de conservació, ha esdevingut un dels exemplars paradigmàtics de l’arquitectura militar gòtica del Baix Empordà. Aquest és un element patrimonial reivindicat, estudiat i conservat ja des de mitjan segle XX, amb els estudis i restauracions que hi va dur a terme Miquel Oliva. Des de l’any 2004 s’hi han realitzat un seguit d’intervencions arqueològiques preventives que han permès recollir un conjunt d’informació valuosa per entendre el desenvolupament urbanístic del nucli històric i el sistema defensiu que l’envolta. Aquest article se centra en la descripció del recinte fortificat incorporant les noves dades arqueològiques de què disposem i, alhora, aprofitem l’ocasió per fer una síntesis de l’evolució del poble d’Ullastret des del segle IX fins als segles XVI-XVII.
Ullastret, comtat d’Empúries, arquitectura militar, recinte fortificat, muralla
Celleres i viles fortificades de les terres gironines (segles XI-XIV)
Les esglésies han estat un pol d’atracció del poblament rural a la Catalunya Vella, tot i que les sagreres dels segles XI i XII no van formar grans nuclis de població. A partir del segle XIII el canvi del nom a cellera, als bisbats de Girona i Elna, deixa entreveure un procés de desacralització que va ser paral·lel a la conversió dels cellers en habitatges i a la fusió de la cellera amb altres elements aglutinadors del poblament, com el mercat o el castell. Molts nuclis de poblament concentrat, tal i com mostra l’inventari provisional realitzat, van experimentar un procés de fortificació a la segona meitat del segle XIII o al llarg del segle XIV a causa de molts factors que aporten claus per entendre l’evolució de les celleres i les viles als segles centrals de l’edat mitjana.
celleres – viles – castells – fortificació – muralles
Unes muralles medievals molt antigues: Tarragona
La ciutat de Tarragona es reocupa entre els segles XI-XII en el procés d'expansió del comtat de Barcelona. Llavors la vella Terracona visigoda, desarticulada des de la conquesta islàmica (713-717) torna a tenir vida urbana. Les velles muralles romanes es reparen i amplien a la Part Alta mentres que a la resta del perímetre, queden abandonades i es desmunten per reciclar els materials.
Tàrraco, Tarragona, muralla, romà, medieval
La vila de Besalú conté tres recintes emmurallats medievals. El primer correspon al de l’antic castrum Bisulduni de les fonts, obra d’època carolíngia que defensava el nucli urbà al voltant del turó de Santa Maria. El segon és una ampliació efectuada al segle XI per a protegir la vila baixa però també va afectar el recinte antic amb l’erecció del castell comtal. El tercer moment se situa a la segona meitat del segle XIV amb un recinte ampliat per a incorporar els burgs fora murs.
Alt medieval, segle XI, segle XIV, portals, torres, murs